Tidigare i Grey's Anatomy...
Jag... Ursäkta.
Mamma! Vad gör du här? Är allt bra?
Bara en liten konsultation.
- Bröstcancer? - Jag är hemskt ledsen.
- Vill du att jag hämtar Maggie? - Nej!
- Jag hade en son. - Hade?
Han levde i 43 minuter utan hjärna. Och det blev nästan min död.
Jag kan inte fortsätta så här. Jag vill inte ha barn.
Jag tänker på dig. Ofta. Jag vill satsa på oss.
Om du vill. Vad säger du?
Fortsätt framåt. Ur vägen, tack.
Han sa att när jag vet vad jag vill
så borde jag ringa honom. Vem säger så?
Hennes mamma var vid bagageutlämningen.
Han är en arrogant skitstövel.
Maggie har usel smak när det gäller män.
Jag gillar honom inte.
Vi har fantastiskt sex. Jag borde kanske inte vara kräsen.
Du borde vara kräsen. Du är sexig.
Du måste säga så för du får bo hos mig.
- Det är ändå sant. - Tack.
- Där är hon. - Saker går sönder.
Ett äggskal går aldrig att foga ihop igen.
Ett fönster förblir krossat.
Hon pratade direkt om sin bröstoperation. Det är allt hon tänker på.
Det är inget fel på hennes bröst.
Titta på dem när hon kommer och säg att de inte är perfekta.
Jag kollar inte in din mammas bröst.
Det kallas termodynamikens andra huvudsats.
Det kallas också livet.
- Kul att se dig, Meredith. - Hej! Detsamma.
Alex var det, va?
Vad har du sagt till dem?
Vadå?
Det är inte jag som skaffar gigantiska bröst.
Saker går sällan ihop.
Men de går alltid sönder.
Har du inte råd att ta hand om dussintals små barn
- och deras små bebishjärtan? - Nix.
Nej. Varje gång du vill ha nåt säger du: "De små bebisarna."
Du är läkaren som ropade "små bebisar".
Dr Webber, förklara. Robbins vill ha nya trådlösa fosterövervakningsapparater
- när de vi har är... - Inte mitt bekymmer.
Det var som fasen.
Jag gjorde honom upprörd.
- Inte som jag. - Jo, lite som du.
- Vad gjorde du? - Jag har en patient.
- Hallå. - Inkommande!
DeLuca! Inkommande.
Ankomst om knappt en minut.
Så du är tillbaka.
En av patienterna har synkope. Ni behöver en neurolog.
Hur mår du?
Det känns bra att jobba.
Men det blir en hektisk dag.
Förhoppningsvis går det här snabbt och lätt.
Elsie Clatch, 95, svimmade under en vandring,
men är nu stabil.
- Försiktigt. Hon är skadad. - Snälla, Lewis, sluta dalta.
- Vandring? - Hur tror du att jag blev 95?
- Alert och vaken gånger tre. - Har du skadat handleden?
Det är ingen fara.
Han föll också. Han vägrade släppa min hand.
Vi vill inte ta några risker.
Synkopen varade i minst 60 sekunder.
Ni har visst tittat på många läkarprogram.
- Nu blir han förnärmad. - Jag är hjärtkirurg.
Ett, två, tre.
Var inte så uppblåst.
Du var kirurg, liksom jag.
- De är kirurger nu. - Hon behöver huvudröntgen.
Vi vill utesluta andra skador.
Det är inget. Jag blev bara lite yr.
Det vet du inte.
Jag vet lika mycket som du.
Jag föll.
Jag är gammal. Det är tillåtet.
Vi måste göra en EKG och mäta hjärtenzymer.
Du hörde honom.
- Hej! - Hej!
Pierce undrar om du misstycker om hon skriver ut ert aortabråck.
Nej, inte alls.
Bra.
Så, har du tänkt på saken?
Nej. Ni kan skriva ut honom.
Nej. Jag menar det jag sa om att jag tänker på dig.
Nej, jag har inte tänkt på det. Jag...
Jag har tre barn.
Och ett jobb. Jag är kirurg.
Okej.
Ta den tid du behöver.
Hur mår du?
Bra. Lite trött, bara.
Ja.
Cellgifter är inget nöje, precis.
Jag pratade med din onkolog. Cellgifterna fungerar.
Dina nya röntgenbilder visar att du svarar fint. Du är hennes stjärnpatient.
Och priset är en mastektomi.
Rekonstruktionen kommer att bli mitt bästa arbete.
I dag fokuserar vi bara på förberedelserna.
Vill du att Maggie kommer innan vi fortsätter?
- Diane, har du inte berättat än? - Det är för mycket stress.
Just därför behöver hon få veta. Det blir för mycket stress för dig.
- Vi har redan grälat i dag. - Nej, som din läkare
kan jag inte låta det här fortsätta.
Det är illa för er båda. För alla.
- Inte än. - När då? Din operation är i morgon.
Efteråt.
Jag kan berätta efter operationen,
att jag hade cancer, och inte att jag har det.
Det är ingen bra idé.
Det är vad jag vill.
Är det förstått?
Har dr Avery besvarat alla dina frågor?
Jajamän.
Så ni har diskuterat allt? Till och med storlek?
Vi har diskuterat allt som jag behövde diskutera.
Vilken storlek valde du?
Jag vill vara förberedd. Jag har kramat dig i 30 år.
- Maggie. - Det är en stor förändring.
Maggie.
Jag vill inte diskutera det här med dig.
- Låt det bara vara. - Visst.
Jag hoppas att du gillar ditt nya liv
som en självupptagen, ensam person med fantastisk byst.
Operationen är rätt enkel.
Jag avlägsnar bröstvävnaden och lymfnoden-
- och överlåter rekonstruktionen åt dig. - Det låter bra.
- Behöver du nåt? - Jag jobbar för dig i dag.
Nej, jag har inte bett om en ST-läkare.
Dr Minnick hänvisade mig hit.
Jag pratar med dr Minnick när jag är klar här,
men nej, tack. Jag behöver ingen.
- Ursäkta. Var det allt? - Ja.
- Vi ses i morgon. - Tack så mycket.
Är det här Diane Pierce?
Nej. Titta inte! Det är inte din patient.
Är det Maggies mamma?
- Wilson, snälla. - Jackson!
Hej!
Vad fan? Varför nekas jag åtkomst till min mammas journal?
- Jag är läkare. - Hon bad om det.
Jag är hennes dotter.
Hon är rädd att jag ska säga nåt om hennes bröstoperation.
Hon är orolig inför operationen.
Nu talar du om hur min mamma känner. Vad är det som pågår här?
Du såg vad som hände senast hon var här.
Jag trodde att vi kunde sluta fred.
Jag ville försöka, men hon har stängt mig ute från första ögonblicket.
Varför gör hon det här?
Jag vet inte riktigt.
Skäms hon över bröstoperationen?
- Varför gör hon den då? - Hon är orolig. Hon behöver stöd.
Hon behöver ditt stöd.
- Så jag är hemsk? - Jag menade det inte så.
Okej.
Jag ska försöka att låta det vara.
Tack.
- Säg bara, kommer de att bli enorma? - Snälla, lita på mig.
Okej, tack.
Jag behöver väl inte påminna dig om patientens rättigheter?
Du har rätt. Förlåt.
Nu vet du, så jag antar att jag kan behöva dig.
- Bara om du klarar... - Jag klarar det.
Då så. Gör dig i ordning då.
Stäng dörren, tack.
Vi vandrar där varannan dag.
Jag vet inte varför jag blev yr i dag.
Kläm mina fingrar, Elsie. Så hårt du kan.
- Bra. - Förlåt.
Är du den berömde dr Clatch?
En av två, ja.
Ni är...
Ni jobbade med dr Raven.
Jösses, påminn mig inte.
Ni utvecklade bypassapparaten.
Han var stor i käften och en tafsare!
Det är sant.
Var du där när han anslöt barnet till mammans blodomlopp?
Nu fokuserar vi.
Var jag där?
- Ja. - Jag gjorde merparten.
DeLuca, ta henne till röntgen och sök mig när det är klart.
Dr Clatch, jag visar dig till väntrummet.
Nej, jag stannar hos min fru.
- Du vet inget om hjärnor. - Jag vet tillräckligt.
Dr Clatch?
Följ med mig.
Sök mig när provsvaren är klara.
Sluta.
- Med vad? - Låtsas att vi är läkare.
- Vi är läkare. - Jag är din man.
Du kan inte gömma dig mitt framför mig
och ignorera det faktum att vi inte har pratat...
- Jag är på jobbet. - Du beter dig
som om inget hade hänt. Du lämnade mig.
Du rymde hemifrån.
- Från din man. Du är gift. Vi gifte oss. - Jag vet.
Vi avgav löften.
I nöd och lust.
Amelia, du...
Att fly och bete sig så här är inte hur ett äktenskap funkar.
Du måste tala om för mig här och nu.
Tänker du nånsin komma hem så att vi kan lösa det här, eller inte?
Perfekt.
Du måste besluta vad du vill.
För jag vet.
Jag vet vad jag vill.
Och nån gång måste du komma fram till det också.
Skärp dig.
Så du gillade först inte tanken på att hon skulle bli kirurg?
- Jo, då. - Det gjorde han inte!
Jag var ST-läkare och Lewis sa:
"Elsie, att vara kirurg skapar dig inga vänner.
Du måste komma på nåt annat att göra."
Jag försökte ta hand om dig.
- Men det gjorde du inte, eller hur? - Nej.
- Bra. - För du visste vad du ville.
Han fattar.
Det var annorlunda på den tiden.
Det var det.
Låt paret Clatch vara.
De är inte här för att roa er.
Låt dem stanna. Hur ska de annars lära sig?
De har fullt upp.
Det här är väl ett undervisningssjukhus? Undervisa dem!
Kom tillbaka.
Jag ser på era miner att det är dåliga nyheter.
Hur dåliga?
Du har en hjärnblödning.
En akut subduralblödning.
Herregud!
Blödningen kommer att tillta, Elsie.
Det kan bli urakut.
Jag kan göra en kraniotomi för att minska trycket.
Skulle det kunna ge mig mer tid?
Ja, men dr Shepherd tycker inte att det är en bra idé.
Det sa hon inte.
Hon sa inte "jag vill" eller "jag måste".
Hon sa: "Jag kan."
Så säger vi till patienter när vi inte vill ge dem nåt.
Ledsen, ungdomar. Lektionen är slut.
- Hej! Hur är det? - Tuttar.
Du måste släppa det.
Min mamma vill ha gigantiska tuttar. Släpp det du.
Mammas bröst igen?
Det tar aldrig slut.
Varför vill hon vanhelga sin kropp så?
Vill du verkligen veta?
Jag fick inte ta hål i öronen förrän jag var tio.
Hon sa att onani fick Jesus att gråta.
Hon sa att nagellack var för prostituerade.
Och hon vill ha tuttar som en strippa? Ja, jag vill veta skälet.
Skälet är sexuellt.
- Varför säger du så? - Hon kanske bara vill att hennes...
- ...blusar ska sitta bättre. - Det är nästan förståeligt.
För att få mer sex.
Jag ber er om råd.
Okej. Förlåt.
Okej, berätta igen.
Ska jag bara acceptera att det här hemska händer?
Ska jag bara ge med mig?
Måste jag stötta min mamma med H-kupa?
Nej, du har rätt.
- Du behöver ett skäl. - Ja!
Hon kan inte förvänta sig att du bara ska acceptera det i blindo.
Kräv en anledning.
- Det är ett dåligt råd. - Är det?
Du har ingen rätt att bestämma vad hon ska göra med sina bröst.
- Det gör jag inte. - Det är hennes bröst.
Hon behöver inte rättfärdiga sitt beslut.
Kom inte och ställ krav. Stötta henne bara.
- Vad gjorde du mot Richard Webber? - Inget.
- Var det illa? Riktigt illa? - Okej!
Han såg mig kyssa Eliza Minnick.
Jag förstår varför han är arg. Det är mycket värre än det jag gjorde.
Du gav bort hans jobb.
Du tryckte din mun mot personen som tog det.
Jag tog ett yrkesbeslut. Du gjorde det personligt.
Det här har inget med honom att göra.
Vänner går före kärleksobjekt.
Jag skulle inte heller prata med dig.
Det är oproffsigt och en besvikelse.
Du vet att du gjorde fel och försöker bara lätta på skuldkänslorna.
Om det hjälper dig att sova om natten, så...
Låt henne tala, Lewis.
Jag har hört allt jag behöver.
En framgångsrik operation skulle definitivt köpa dig mer tid.
Men med tanke på din ålder och ditt aspirinintag
är risken mycket högre för dig vid operation.
Då är det avgjort. Ingen operation.
- Inget är avgjort. - Men hon sa just...
Gör vi inget så kommer jag ändå att dö.
Det är bättre än att jag går härifrån ensam i kväll.
Kan du lyssna på mig?
Du får inte operera dig.
Ursäktar du mig, Lewis? Jag vill tala med min läkare i enrum.
Dr Clatch, ska vi ta en kopp kaffe?
Okej.
Vad skulle du säga?
Elsie kommer att vilja opereras. Hon är envis.
Jag måste prata med flickans chef genast. Han måste stötta henne.
Hon är chef för neurokirurgen.
Hon är chefen, och envis som synden.
Dr Clatch,
jag känner dr Shepherd väldigt väl, och du kan lita på henne.
Hon kan inte övertalas till nåt hon inte vill göra, okej?
Okej, kom nu.
Kom.
Dr Clatch, jag är rädd att du inte överlever operationen.
Vid din ålder kan själva ingreppet bli din död.
Eller ge mig mer tid.
Jag behöver mer tid.
Jag behöver tid att hjälpa honom lära sig vara ensam.
Jag vill också ha mer tid med honom.
Kan du tro det?
60 år är inte tillräckligt.
Jag kan acceptera ett nej.
- Gör inte så här. - Jag föredrar det framför inget svar alls.
Varför gör du alltid så? Varför måste du alltid skämta om allt?
- Är du seriös eller inte? - Självklart är jag det.
För jag skämtar inte.
Du pressar mig, men ger mig inget att gå på.
Vi har hållit på så här i flera månader.
Jag känner dig inte.
Och alla som jag känner, som känner dig
de gillar dig inte.
Och du bara skämtar på som om det inte betyder nåt för mig.
Det är inte sant.
Det är inte upp till mig att välja. Du måste ge mig en anledning.
Vill du ha en anledning?
Ja.
Det finns massor av anledningar att gilla mig.
Faktiskt.
Nämn en.
Jag måste gå.
- Du skulle ju inte operera. - Det sa jag aldrig.
Jag försäkrade Lewis om att du inte skulle det.
Varför gjorde du det? Hon är min patient.
Jag trodde att du åtminstone skulle konsultera honom först.
Nu räcker det, Owen.
Nu är det nog.
Alla provsvar inför operationen ser bra ut
så bara två saker innan du får åka hem till lite välbehövlig vila.
E ingen fast föda efter midnatt.
Och två: vi måste berätta för Maggie.
Nej. Efter operationen, sa jag, när cancern är borta.
Jag gör inte operationen om vi inte berättar för Maggie.
- Så kan du inte göra. - Jo, jag är din läkare.
- Men det är inte upp till dig. - Det vore oansvarigt.
Maggie är ditt enda stöd här.
- Då hittar jag en annan doktor. - Nej.
Hon sa att jag är den bästa.
Du litade på henne då. Lita på henne nu.
Man får vara rädd.
Du behöver inte vara rädd för Maggies skull.
Hon är inte rädd för cancer. Hon skulle vilja kämpa med dig.
Låt henne kämpa med dig.
Jag borde ha berättat för månader sen.
- Det är inte för sent. - Jo.
Mamma?
Är du redo att åka hem?
- Maggie, raring, jag... - Mamma, det är okej.
Lycka till i morgon.
Jag hoppas att dina implantat blir allt du hoppas på.
- Jag ska inte få implantat. - Det är okej, mamma.
Jag har bröstcancer.
Jag har bröstcancer och de ska göra en mastektomi i morgon.
Vad pratar du om?
Vad pratar hon om?
Här.
Kom här, raring. Låt...
Sa hon: "Jag behöver mer tid med honom?"
Så sa hon.
DeLuca, sug.
60 års äktenskap. Det är...
Det är aldrig tillräckligt med tid.
Vare sig det är 60 år eller sex veckor.
- Det är aldrig tillräckligt. - De är en avvikelse.
Kan inte två människor ha ett långt och lyckligt äktenskap?
Det här kanske är ett orealistiskt ideal.
Sextio år av gott, ont och fult. Det...
Det är allt. Vad är för fel med att vilja ha det?
Inget.
Det är inget fel med det.
Sax.
Webber är förbannad. Och det har han rätt att vara.
Men när slutar det?
Det löser inget att han går runt och blänger på mig.
När ska det ta slut?
Jaja... han lugnar sig.
Shepherd minskar på trycket. Håll tummarna.
- Sextio jäkla år. - Eller hur?
Klarar du det?
När jag sa "ja" så menade jag "ja".
Trots att jag vet hur du blir om 60 år.
Hur kommer jag att bli, dr Warren?
Bossig.
Du kommer att längta efter tiden då du drev ett helt sjukhus.
Du kommer att köra med mig, och Tuck
och Tucks stackars fru. Gud hjälpe den kvinnan.
Som om du kommer att bli så lätt att tas med.
Jag kommer att vara distingerad och lite gråsprängd.
En sån där gubbe som drar samma historia om och om
och överdriver varje gång.
"Och sen skar jag upp en kvinna på köksbordet under en regnstorm."
Kommer du att klara det?
Om historierna ackompanjeras av fotmassage.
Taget.
- Hej! - Hej!
Syremättnaden har varit stabil hela natten.
Hon är envis. men hon hade rätt, som vanligt.
- Sextio år, inte många håller så länge. - Vill du veta hemligheten?
- Alla vill veta hemligheten. - Berätta den gärna om du vet den.
Det finns ingen.
Jag fortsatte väl bara att vara gift med henne.
Jag hade aldrig fått samma liv utan henne.
Så jag förblev gift.
Om det finns nån annan hemlighet...
...så är det hon som har den.
Jag vet inget.
För att du aldrig håller käften.
Elsie!
Nu är det nog.
Jag vill inte låsas ute från min mammas journal.
Jag vill veta allt.
Jag vill bli inkopierad på varje journal, varje rapport, varje provsvar.
Inga hemligheter.
Jag ville berätta.
Hur kunde du låta mig tala till henne så där? Du kunde ha stoppat mig.
Jag trodde att vi var vänner. Varför sa du inget?
Varför berättade du inte bara?
Jag är din vän.
Men jag är även hennes läkare.
Gå och hjälp henne.
Titta till henne varannan timme och sök mig direkt om nåt förändras.
Bra jobbat.
Tack.
Du hade visst rätt.
Jag tror att du gav paret mer tid tillsammans.
Jag bryr mig inte om vad du tror.
Sluta, Amelia.
Du har ingen rätt till en åsikt, och ingen rätt att hota mig.
Hota dig?
Du har ingen rätt att ge mig ultimatum om när jag ska komma hem
och bestämma mig.
- Okej. - I nöd och lust?
Sa du så?
Det här är "i nöd"!
Du har inte rätt att besluta att jag måste skärpa mig.
Du får inte lägga skulden på mig.
Jag är trött på att vara misslyckad.
Du är minst lika misslyckad.
- Du försvann. - Du kväver mig.
- Det är orättvist. - Är det?
Jag skulle gärna fråga Christina hur kvävd hon kände sig av dig,
av dina behov, din idé om ett barn, vad du vill ha.
Okej.
Sluta!
Inte här.
Jag ville ha samma sak som du sa att du ville ha.
Varför vill du ens ha barn? Har du frågat dig det?
- Varför vill jag ha barn? - Ja. Vad behöver du som du inte har
som du tror att ett barn ger dig?
- Jag vill ha en familj. - Du har en. Du och jag är en familj.
Vad behöver du?
- Det är normalt att vilja ha... - Du bestämmer inte vad som är normalt.
Du vet inte.
Du jagar en dröm, Owen.
Och när du får ett barn...
...så kanske du inte får det du önskar.
Du får det du får.
Det kanske blir fantastiskt.
Det blir kanske smärtsamt, eller både och.
Jag vet att du är rädd, men...
Amelia, du skulle bli en fantastisk mamma.
Jag har redan varit en fantastisk mamma.
I nöd och lust.
Finns du här för det?
Eller spelar vi bara efter dina regler, dina "normala" regler?
För så är inte livet.
Så är inte ett äktenskap.
Inte ett som håller.
Hur mår vi? Bättre? Lite mer...
16.22.
Förlåt?
16.22.
Det var då hon dog.
Så att du kan anteckna det.
Jag tittade efter.
- Okej. - Uppfattat.
Vi borde prata om vad du såg med Eliza och mig.
Arizona...
Du har alltid haft ett aktivt kärleksliv.
Om jag oroade mig över vem du kysste skulle jag inte ha tid till mycket annat.
Du är arg. Det där menade du inte.
Jo, det gjorde jag.
Nej, det gjorde jag inte.
Jäklar också.
Det här är vad jag har blivit.
En person som tar parti och räknar röster.
Det är fult, bittert och småsint.
- Det här är vad Bailey har gjort. - Jag är hemskt ledsen.
Du sa att du stöttade mig.
- Jag trodde dig. - Det gjorde jag. Det gör jag.
Jag...
Jag förväntade mig inte att känna så här. Jag försökte inte.
Vet du vad? Jag behöver lite tid.
Jag...
Jag kommer över det, men...
Jag behöver lite jäkla tid.
Ta all den tid du behöver.
Jag kan ringa bårhuset och göra i ordning alla papper.
Hörru.
Hon var 95. Du hade rätt. De fick mycket mer tid än de flesta.
De ville ha mer.
Hon ville ha mer.
Det var enda skälet att utföra operationen.
Och vi tog ifrån dem den lilla tid de hade.
Shepherd sa att komorbiditeterna gjorde det osannolikt att...
Varför gjorde vi det?
Varför gör vi det?
Om vi inte kan göra det vi säger att vi ska göra...
Om vi inte har nån kontroll...
...hur vågar vi då säga att vi kan?
Jag tror att jag är kär i Jo.
Jag kan vara det.
Jag är rätt säker.
Sluta prata.
Jag vill ha mer.
Okej.
- Du... - Försvinn.
- Jag är ledsen. - Försvinn.
- Du... - Nej.
Det är okej.
Jag har ingen bra anledning.
Jag försökte komma på en.
Sen tänkte jag: "Varför tycker jag om henne?"
Och jag vet inte.
Från första gången jag såg dig... Du stod vid operationstavlan.
Du pratade med Pierce och hon sa nåt som fick dig att skratta och...
Jag kunde inte röra mig.
Sen måste jag vänta på att du skulle skriva ditt namn på tavlan
för jag måste få veta vem du var.
Så jag har ingen bra anledning för att du ska gilla mig.
Jag försökte inte ens gilla dig. Jag ville inte.
Jag vill inte tänka på dig jämt, komma in tidigt för att se ditt namn på tavlan...
...tänka ut saker som får dig att le så att dina ögon gör det där de gör.
Det är därför jag skämtar så mycket,
för att slippa säga nåt sånt här.
Så jag har ingen bra anledning. Tyvärr. Jag önskar att jag hade det.
Du borde bjuda ut mig på middag.
- Vill du gå ut och äta middag? - Ja.
Dr Grey, dr Pierce behöver dig.
Okej. Ursäkta.
Och en underskrift här.
Vet du vilken begravningsbyrå du vill använda?
Nej, vår kyrka kanske vet.
Måste jag fylla i allt nu? Kan jag göra det i morgon bitti?
Givetvis. Allt kan vänta till i morgon.
- Okej. - Kan jag göra nåt mer för dig?
Jag har ingen bil. Elsie och jag åkte hit...
...i ambulans.
Jag ringer en taxi åt dig.
Nej, det behövs inte.
Tala bara om var jag kan få tag i en. Jag är lite vilse.
Gå ut här och sväng höger...
- Dr Clatch, snälla låt mig bara ordna... - Nej.
Jag måste klara saker själv nu.
Jag... Okej.
- Åk hem. - Tack.
Här. Den är din.
Tack.
Allt går sönder nån gång.
Det gör vi alla. Det är bestämt så.
Det är så vi är skapta.
Mamma är väldigt sjuk.
Vi måste inse det och acceptera det.
Och försöka skärpa oss...
...så länge vi kan.